Monsieur, tiden är knapp. Res nu, jag ber er.
- Annars blir ni arresterad. - Hämta Ijus. Jag arbetar sent i natt.
- Men, monsieur... - Och ett glas vin som vanligt.
Världen behövde förändras, men revolutionen slutade i skräck.
Turen kommer också till mig.
Fördomar gör människor blinda och vettlösa.
De förtär deras hjärtan och förvandlar dem till odjur.
1764 dök Odjuret upp i vår trakt och lade den under sig.
Ett år senare hade ryktet om det spridit sig över provinsgränsen-
- och det syntes oss som om ingen någonsin skulle fälla det.
Odjurets anfall tvingade långsamt Geuvadan-provinsen ner i mörkret.
Sluta!
Vem där?
Vad har han gjort?
- Vad har han gjort?! - Han är en tjuv.
- Och hon? - Det är hans dotter, häxan!
Jag botade deras hästar, de är skyldiga mig pengar.
Tro honom inte, monsieur!
- Botade han hästarna? - Ja.
Ge er iväg.
Välkomna till Odjurets land. Se upp för vargsaxarna!
Gregoire de Fronsac och Mani var varken jägare eller soldater.
Som naturhistoriker i Kungens trädgård-
- var Fronsac känd i Paris som libertin och skönande.
Om främlingen som följde honom som en skugga visste man inget.
När mörkret föll infann de sig hos markisen av Apcher-
- som erbjöd dem logi i Geuvadan tills deras uppgift var löst.
Mitt folk fruktar inte en simpel varg. Odjuret är annorlunda.
Det flyr från männen, men skonar varken kvinnor eller barn.
- Har ni sett det? - Nej.
- Hur vet ni då att det bara är ett? - Alla beskriver det på samma sätt.
Odjuret är större än en varg och fruktar inte jägarnas kulor.
Jag förstår er skepsis, Fronsac. Jag tror inte heller på... drakar.
Men jag har låtit sammanställa en rapport över Odjurets ogärningar.
Så att ni själv kan döma.
Har ni slagits mot engelsmännen i Nya Frankrike?
Ja. Jag for dit för att studera djurlivet-
- och kom hem som kapten i kungens arme.
Jag har öppnat ett sjukhus för Odjurets offer i ett gammalt kloster.
En kvinna från Lorciere anfölls på väg från marknaden.
Man undsatte henne, men Odjuret tog halva hennes ansikte.
Säg mig, hur är det med monsieur Buffon?
Och hur står det till i Paris?
Har ni läst L Ingenu?
Det är lite sent att tala om filosofi, markis.
Ni har rätt. Vi talar om teater.
Känner ni några skådespelerskor? Vad spelar man nu i vinter?
Ställ den där. Man säger att de är lättfärdiga, att de bjuder ut sig.
Säg om det är sant.
Den här kan stilla din nyfikenhet.
Mercure de France! Här har vi bara Courrier dAvignon.
- Jag visar dig gemenskapssalen. - Han sover här.
Gott. God natt då.
Det är inte Versailles, men vinet är gott.
- Djuret var stort som en ko... - Lika stort som en ko...
Jag har sett många vargar. Det var ingen varg.
Jacques säger att det inte var nån varg.
Det hade lång nos och tänder som knivar.
Om det inte var en varg, vad var det då?
En djävul.
Herre! Odjuret har anfallit en flicka vid St. Alban.
- Där. - Lugn, där är ingen.
Stanna!
Vad gör de jävlarna här?
- Goddag, kapten. - Markis!
Var hälsad. Se upp, det finns vargsaxar överallt.
Duhamel, herr Gregoire de Fronsac från Kungens trädgård.
Han vill titta närmare på liket. Med ert tillstånd, självfallet.
Då är det ni som har misshandlat mina män.
- Hade jag visst att ni beordrade... - Det gjorde jag inte.
Ni gjorde rätt. Jag beklagar.
Mina män är utbildade för krig, inte för jakt.
Akta, kroppen är full av gift.
Vad för slags trädgårdsmästare är ni?
När vi har dödat Odjuret vill kungen ha det undersökt och uppstoppat.
Han har gett mig den uppgiften. Nu försöker jag lära känna det.
Gode Gud. Med ett sådant gap måste djuret väga 500 pund.
Den här gången får jag det. Före den första snön har jag det.
Det kan inte slippa undan.
- Har ni sett det? - En gång.
Jag träffade det med en kula. Jag såg det falla och resa sig igen.
Det försvann söder om Mont Mouchet, in i skogen.
Såg den ut så här?
Den hade en svart rand längs ryggen med piggar på.
Mina herrar, får jag presentera er för bildens upphovsman-
- herr Gregoire de Fronsac, som har kommit från Paris för att...
...teckna Odjuret!
Hans eminens biskopen av Mende-
- hertigen av Moncan-
- greven av Morangias och grevinnan-
- och deras son Jean-Franqois, som också är berest.
- Skicklig hand. - Tack, monsieur.
Monsieur Laffont, vår provinsinspektör-
- och fader Henri Sadis, präst i St. Alban.
Säg mig, monsieur, talar man mycket om Odjuret i Paris?
- Man skriver sånger om det. - Man borde be böner.
- Behöver Duhamel Guds hjälp? - Det gör vi väl alla.
Duhamel förkläder bara sina män till flickor. Vilken strategi...!
- Duhamel gör vad han kan. - Han är inkompetent.
Han tröttar ut vårt folk och förstör jordarna, men Odjuret går fri.
Om Duhamel är allt jag får för att jag betalar skatt till Paris-
- så ger jag den hellre till mina tjänare.
- Vad tycker ni, monsieur? - Herrn behöver inte svara.
Hans nåd älskar att diskutera, men är en god kristen.
När ni kom pratade hela församlingen strunt om Gud hit och Gud dit.
Man säger att påven har skickat en spion för att avgöra-
- om Odjuret är eller inte är en synlig gestalt av djävulen.
Ursäkta.
Marianne de Morangias. Mycket svår. Alla friare har bränt fingrarna.
- Vem är han som står på tur? - Maxime des Förets, dramatiker.
- Det blir lätt. - Akta er. Hon är en Morangias.
- Mademoiselle? - Vi stod och pratade...
Maxime des Förets? Vad roligt att träffa er.
Det finns så få duktiga författare. Markisen talade precis om er.
Han funderar på att låta er skriva hans memoarer.
Han är på gott humör. Men vänta tills han själv för det på tal...
Ursäkta mig, mademoiselle.
- Skäms ni inte? - Vid Gud, nej.
Tycker naturhistorikern om vår trakt?
Jag har bara fått en glimt av dess behag. Eller ett behag.
Säger man så till flickor vid hovet?
Nej. Bara till oskyldiga flickor i provinsen.
Jag hade kanske frekventerat hovet om där fanns flickor som ni.
- Man ringer till middag, herrn. - Vart ni än går...
Vid St. Lawrence fångade vi i våra nät-
- det märkligaste djur som jag nånsin har sett.
Jag hade hört om indianernas heliga fisk, men trodde det var en legend.
Fisken var till form och storlek som en öring-
- men den var täckt av kolsvart päls.
- En hårig öring? Ni skämtar! - Nej, monsieur.
Salmo Truta Dermopilla från Kanada.
- Vad märklig. - Lika len som hermelin.
- Naturen är förunderlig. - Vattnet måste vara väldigt kallt.
- Så det omöjliga är alltså möjligt. - Bra sagt.
Den upptäckten måste väl ha gett er kungens gunst?
Herrn förtjänar den knappast. Men ni har skådespelartalang.
- Hade jag två händer så klappade jag. - Jean Franqois...
- Jag ber er ursäkta honom. - Er son har rätt.
Det här djuret finns inte.
Kungens balsamerare är väldigt skicklig. Förlåt mig detta skämt.
Är moralen att det inte finns nåt odjur i Geuvadan och att vi är dumma?
Moralen är att drakar och enhörningar bara finns i sagorna.
Lögner låter sanna om man klär orden i latin.
Passa er. Till slut vet vi inte vad ni talar om.
Är ni naturhistoriker eller filosof?
- Eller ännu värre: skådespelare! - Han är först och främst parisare.
Nu har vi talat nog om det eländiga odjuret.
Ska vi inte gissa gåtor eller läsa dikter?
Jag har komponerat en kärleksdikt. Tillåter grevinnan?
- Om den inte är vågad? - Inte alls. Den är mycket ärbar.
Den bara kom till mig. Den heter Vargtjutet.
Jag var ej på min vakt.
Intet ont var håg eller akt.
Er blick spetsar mitt hjärta som ett spjut.
Hör mitt tjut, mitt tjut, mitt tjut!
- Ses vi igen? - Berättar ni fler sagor då?
Ni har fått en uppfattning om mig som jag vill ändra på.
Försök.
- Kommer ni på jakten? - Säkert.
Absolut inte. Det är på tok för farligt.
Lydighet är välborna flickors främsta dygd.
Den unge mannen har rätt.
Den dagen ägde den största jakten i Frankrikes historia rum.
Kungen lovade 6000 pund till den som dödade Odjuret.
Tusentals inkallade bönder, krigare, soldater-
- och traktens alla äventyrare och jägare samlades.
Under några timmar glömde vi att det var vi som var de jagade.
Alla har karta och mötesplats. Drevet går kl. 7. Tack.
Ja, ni borde tacka oss. Mitt folk har annat att göra.
Er generositet kan mäta sig med ert mod.
Det räcker, Duhamel. Jag hoppas för er skull att ni tar det.
Det gör vi, ers nåd.
Vad är det för oväsen?
Fint vapen, va?
En vapensmed i Mende gjorde den till mig. Den sviker mig inte.
Titta här. Inte ens i Paris ser ni såna kulor.
- Jag stöper dem själv. - Av silver? Är ni rädd för varulvar?
Nej, men jag tycker om att signera mina skott.
Jag är jägare, Fronsac, och det har stått mig dyrt.
Vad hände?
Vis av skadan vet jag nu att en kula inte alltid räcker.
Och att böner inte botar kallbrand.
- Blev ni riven av en björn? - Ett lejon.
Två år i flottan med många resor... Har ni varit i Afrika, Fronsac?
Allt är min dotters fel Ge henne det straff ni tycker hon ska ha.
Häxa!
Djävulens avföda!
- Hon är besatt! - Hon är sjuk!
Hon är inte besatt!
Bränn henne!
Akta så hon inte kvävs av tungan.
- Hon är inte besatt. - Det vet jag.
Naturhistoriker, filosof och tillika ledvridare? Det må jag säga...!
Hon har inte kommit. Ni är skyldig mig en Louis.
Markis...
- Och infödingarna? - Vidskepliga bestar. Som här.
Indianerna äter sina bytens hjärta för att få deras styrka.
- Gör det dem till djur? - I Afrika är det fiendernas hjärta.
Greve, Jean-Franqois, säg åt ert folk att rida österut.
- Jaså, där är ni. - Er mor blir orolig.
Min mor är alltid orolig. Hon hade helst velat sätta mig i kloster.
- Ni tror inte, ni är ju libertin. - Inte när jag älskar.
ÄIskar ni?
Det är löjligt. Vi känner inte ens varandra.
Trodde ni att jag talade om er?
Marianne!
Hon måste lära sig rida som en dam.
Lite motion skadar inte.
- Min far ser inget ont. - Min son ser ont i allt.
Folk är döda här.
- Hur vet du det? - Jag hör deras skrik.
Sluta nu, Mani.
Han har rätt. Det låg en tempelorden här.
25 kättare brändes levande i kapellet.
- Är han synsk? - Man behöver inte vara synsk.
Man bara använder ögonen.
Som barn lekte jag här med min bror.
Var ni inte rädd?
Han skyddade mig mot spökena.
- Tycker ni inte om jakt? - Är det ett brott här?
Indianerna tror att porträtt stjäl själen.
Är ni intresserad av min själ också?
Vad gör du till fots under jakten?
- Det är mitt fel. - Jag frågade inte er.
- Vad tog det åt er? - Det var en varg.
- Om det var Odjuret då? - Det tror jag inte.
Tack.
Jag hoppas för er skull att Odjuret är en av dessa vargar.
De där äter i alla fall inte upp nån.
- Märklig typ. Var hittade ni honom? - I Nya Frankrike.
- Då är han... arkadier? - Indian.
- Irokes. Från mohawkstammen. - En äkta indian?
Det kan man inte tro. Besök oss i kväll på St. Alban.
- Då kan vi roa oss med er tjänare. - Han är inte min tjänare.
- Vad tusan är han då? - Min bror.
Men hur har ni kunnat blanda blod med denna vilde?
Den som delar ens lidelser är ingen vilde.
Mani räddade mig från britterna vid Trois Rivieres.
Jag trodde att djuren var kannibaler.
Men som inspektörn ser så är Mani inget djur.
Kunde du para dig med en kvinna av vår ras?
Alla kvinnor har samma färg när Ijuset släcks.
Han är till på köpet kvick, fader!
Indianer och vita har fått barn. De är samma art som vi.
Säg inte det för tidigt. Det är lite som negrerna.
- Vad anser ni, Sardis? - Han är också en av Guds varelser.
- Har ni döpt honom? - Han har inte bett om det.
Ni är en man av er tid.
Mani har sin egen tro. Bland de sina var han en slags... präst.
- Om de har präster är de förlorade. - Vad tror de på?
Varje människa har en djurande, en så kallad totem.
Lustigt. Hur fungerar det?
Mani... Kan du?
Det gör inte ont.
- Ni är oceque nun deu. - En karibu-ren. En slags hjort.
En hjort.
Beror det måhända på mina horn eller har det en annan orsak?
Och min käre Thomas. Vilken är hans... totem?
Mask. Eller bokmal.
- Orm. - Orm?
- Den inkarnerar visdomen. - Ormen är vis.
Och ni, inspektör?
- Cues-cues. - Ett vildsvin.
Skratta ni, Laffont. Hos barbarerna symboliserar svinen kanske ädelhet.
- Vems tur är det? Sardis? - Nej, nej...
Och jag. Vad är jag?
Hälften lejon, hälften örn?
Gör mig till en ödla så min arm växer ut.
Jean-Franqois, det räcker.
Vad är det? Har jag gjort bort mig?
Släpp mig!
- Vill ni, mademoiselle...? - Jag är trött på era konster.
Jag drar mig tillbaka innan ni börjar jonglera. God kväll.
Det här muntrar upp er.
Det är bästa huset i Mende. Här sover man bättre än på värdshuset.
Alla är till er. Och vi har en ny som är mycket...
Min lille markis! Kom.
Jag är dyr, Gregoire De Fronsac.
- Känner vi varandra? - Sett härifrån är Geuvadan så litet.
- Italienare? - Ja. På genomresa.
- Jag har pengar. - Det handlar inte bara om pengar.
Nå?
Viene con me.
- Vem har gjort det? - En irokes-pil.
Inte långt från ditt hjärta.
Kanske är jag... en lyckligt lottad man.
Och det?
En björn.
Den tyckte inte om mig.
Vänta bara.
Mitt yrke är farligt.
Somliga karlar är inte så snälla.
Ett litet minne av mig.
Vilken skandal! I mitt hus!
- Valentine, vad är det? - Jag ligger inte med trollkarlar.
- Va? - Ormarna på honom rörde sig.
Vårt anseende! Ni måste gå.
Det är ingenting. Han är indian, inte trollkarl.
- Inga indianer då. - Hororna är känsliga.
Kom igen, flickor. Vem vill ligga med rödskinnet?
Jag dubblar priset!
- Jag tycker om hans tatueringar. - Då är det avgjort.
Jaså, du är trollkarl?
- Vill du teckna mig? - Om du inte sköter dig.
Veckorna gick utan att Duhamels soldater hittade Odjuret.
En tredje vinter skulle förlöpa under dess herravälde.
Varken snön, våra gevär eller våra hundar kunde stoppa det.
Kom ihåg hur Gud varnade oss genom Moses ord.
Jag angriper er som en björninna som man har tagit ungarna från.
Som ett lejon skall jag äta era barn och riva upp deras bröst.
Jag sänder ett rysligt djur-
- som skall äta era får och lägga era fält öde.
Hur länge, Herre, ska din vrede vara?
Ett offer per Ijus. Är detta förnuftets tid?
Nåd!
Förlåt mig.
Nåd.
Välsigna mig.
- Vad är det, min son? - Gud har straffat mig.
Odjuret har tagit mina barn. Jag är fördömd. Det är vi alla!
Kalla samman era män. Vi måste iväg.
Varsko Mani. Jag rider ikapp er!
Marianne!
Vargarnas vän.
Jag har en sak till er.
Jag vill träffa er. Ensam.
Om tio dagar går min mor i kloster och min far går på kur.
- Tio dagar? - Jag är inte lika fri som ni.
Facklan. Kom hit med facklan!
Ovädret tilltar. Mannarna är trötta. Det är bäst att vi går tillbaka.
Nej, vi måste hitta flickan.
Jag har hittat barnet.
Kapten, era saxar fångar fler bönder än vargar.
Era män har plundrat befolkningen.
Och sen ni kom har vargen tagit tolv liv.
Den borde aldrig ha undsluppit oss.
- Vad säger ni? - Den borde aldrig ha sluppit undan.
Vad säger ni, Fronsac? Vad för slags varg är det här?
Det enda jag är säker på är att det inte är en varg.
Vargar anfaller sällan människor. Jag såg det i Nya Frankrike.
Kanske är våra vargar annorlunda. En varg med rabies anfaller alla.
Och dör inom 14 dagar. Odjuret har härjat i två år.
Dess offer bär sår som ingen varg kan åsamka nån.
På de döda har jag ofta hittat en bit av den här metallen.
- Och? - Och...
Inget djur har järntänder.
Är Odjuret inget djur? Bra.
- Hur fångar vi det? - När vi spekulerar dödar det.
Låt oss lyssna uppmärksamt på monsieur de Fronsac.
Enligt er är det här inget vanligt djur. Vi är överens.
Jag vore glad om ni medgav att det var nåt... övernaturligt.
Jag medger ingenting, fader. Jag har bara tvivlet.
- Har ni nåt att tillägga? - Nej, mina herrar.
Jag har fått det här från Paris.
Kapten Duhamel, kungen har underrättats om er ineffektivitet-
- och kräver att ni blir avlöst.
Ni och era män ska återvända till Langogne omedelbart.
Monsieur Beauterne, hovjägmästaren, är på väg hit.
Hans uppgift är att döda vargen.
Han och bara han får jaga i stiftet.
Mina herrar...
Har ni förlåtit mig?
Jag var nyfiken på mitt totemdjur.
Jag skulle gissa på...
Sjöjungfru.
Är ni aldrig allvarlig? Jag frågar ert rödskinn.
- Och Odjuret? Har ni hittat det? - Nej.
Vill ni inte tala om det?
Mina absurda antaganden hade gjort mig till åtlöje.
Om jag sa att Odjuret är av både kött och metall-
- att det är en tänkande varelse som kan försvinna när den vill...
- Vad säger ni då? - Att lantluften har förvirrat er.
- Hon undviker mig. - Trodde ni tre månader skulle räcka?
Skulle Odjuret ha gett upp?
- Kanske är det rädd för er. - Är jag så skräckinjagande?
En hårt vunnen seger är Ijuvare.
Är det sant att ni ska till Afrika?
Det är naturhistorikerns vinterdröm. Längtar ni efter nya horisonter?
En flicka har andra plikter än att längta.
- Kan ni se Sardis där borta? - Håller han ett öga på er?
Han vakar över mig. Vem vet vad ni kan hitta på!
Vi går in. Prästen kan förkyla sig.
God kväll, herrn.
- Du är förälskad. - Det vet jag inte...
- Jag vet det. - Genom korten?
Dem behöver jag inte med dig.
Så... låt oss skåla.
För mademoiselle de Morangias.
- Hur? - Hennes bror var här.
Låg du med honom?
Skulle han ligga med nån? Han avskyr att bli vidrörd.
Han tittar, dricker.
Och så talar han i sömnen som alla karlar.
Gör jag det?
- Vad säger jag? - En gång till, en gång till.
Vet du hur kvinnorna i Florens håller sina män hemma?
Varje morgon ger de dem ett långsamt verkande gift.
Och varje kväll motgiftet.
Om mannen sover hos nån annan får han en ryslig natt.
Det behöver du inte ta till.
Nej...
Dessutom är vi inte gifta.
Ur vägen för Antoine de Beauterne, hovjägmästaren-
- som har kommit för att befria oss från Odjuret!
- Jag är Gregoire de Fronsac. - Ja, Buffons utsände.
Balsameraren!
Monsieur de Beauterne är hos inspektören. Kom klockan två.
Majestätet konsulterade mig om er rapport.
Vilka fabler.
Jag tror att Odjuret är en varg.
Jag går på jakt efter det i morgon. Jag ser helst att ni inte följer med.
Varför det?
Kungen har bett mig lösa uppgiften efter eget skön.
Jag behöver inte er.
På bordet ligger ett brev från Buffon och vår älskade kung.
Jag står i hans tjänst, men det här är inte...
Jag har läst er rapport. Bekymra er inte om Odjuret.
Jag tar hand om det.
Ni kan gå.
Kom, kom...
En kvinna från Lorciere anfölls på väg hem från marknaden.
Nära Mont Mouchet. Det försvann i skogen.
Odjuret anföll i St. Alban.
Gud straffade mig för mina synder.
Mina barn försvann vid Mont Mouchet.
...jag tror inte heller på...
Odjuret är inget djur.
Inget djur har järntänder.
Herrn, kom med en gång.
Jag såg honom!
Han gav dem gift och åkallade djävulen!
Hur länge har det pågått?
Släpp honom.
- Det är en indiansk medicin. - Bara våra böner kan rädda henne.
Men hon var inte...
- Ett mirakel. - Vad hände med din bror?
- En man i sällskap med Odjuret? - Flickan vet inte vad hon säger.
Ja, monsieur, Odjuret är dött. Inget kan bota tio kulor.
Vi hämtade era saker. Börja genast arbeta.
- Det är inte Odjuret. - Börja arbeta.
- Det är löjligt. - Monsieur Beauterne kommer nu.
- Vakta din mun! - Goddag, herrn. - Lämna oss.
- Tycker ni inte om mitt odjur? - Vad ska det föreställa?
Ni vet att det inte är Odjuret. Dess käftar är dubbelt så stora.
- Det kan ni ordna. - Hur sa?
Paris väntar. Jag har bara den här vargen.
Skapa ett odjur åt mig.
- För att lura kungen? - Nej, Fronsac.
Jag verkställer hans vilja. Gör ni det också, det vore klokt.
- Är det ett hot? - I min åIder? Ni känner mig.
Ni är för klok för att behöva hot.
Gör er plikt så tackar kungen er.
Annars blir han arg.
Ni har vad ni behöver. Jag räknar med er.
Adjö så länge.
Denna historiska dag tackar vi herr Gregoire de Fronsac.
Odjurets mötte sin död delvis tack vare honom.
Men framförallt tack vare ers majestät.
Låt det bli känt.
I er person bor den enväldiga makten.
Bara ett djur hade motsatt sig den.
Djuret finns inte mer.
Det finns bara lite att tacka mig för.
Förlänad er makt behövde jag bara visa mig-
- innan Odjuret gav sig.
- Vad händer här, Buffon? - Beauterne verkställer sina order.
- Vilka order? - Mina.
Monsieur Mercier är hans majestäts minister för inrikes ärenden.
Det var hans ide att skicka Antoine de Beauterne.
Så det är er vi ska tacka för den snabba segern?
Era skrupler gör er ära, men det är för rikets bästa.
Har ni läst den här? Den saluförs inte längre, men behåll den gärna.
- Har ni förbjudit den? - Den angrep kungens auktoritet.
Den hade bara ställt till med bråk. Folk är så lätta att lura.
Är det bättre att Ijuga än att låta lögner spridas?
Sanningen är väldigt invecklad.
Man måste regera med enkelhet. Utan odjur, inget problem.
- Det kommer att fortsätta döda. - Obemärkt. Det är det som räknas.
Jo, förresten... Majestätet är er evigt tacksam.
De sa att ni ville till Afrika. Det går båtar till Senegal om ett halvår.
Om ni vill kan ni följa med.
Vi nämner så klart aldrig Geuvadan mer.
Då så, Fronsac...
Officiellt var Odjuret dött.
Sanningen står inte i någon historiebok.
Den tystades omsorgsfullt ner.
- Hälsar han oss välkomna? - Han vill hjälpa oss.
Vi ses på slottet.
Fronsac överlät åt Mani att förbereda jakten.
Odjuret var inte det enda skälet till att han återvände.
Vad är det?
- Var ligger familjen Rouillers hus? - Rakt fram. Det är sista huset i byn.
Det här är Jeanne, min amma. - Gregoire de Fronsac.
Pierre, hämta vin.
- De håller ett öga på dig. - Jag ska slita dig från din familj.
Jag står inte ut med min mamma. Eller Jean-Franqois. Jag vill bort.
- Om en vecka far vi till Paris. - Varför vänta?
- Jakten. Det lovade jag markisen. - Kom du inte för min skull?
Nej!
Akta!
Marianne, fly! Sakta - du får inte springa!
Här! Se på mig!
Kom här!
Fly, Marianne!
Nej!
Vad händer här? Öppna!
Tror ni verkligen att vi hittar Odjuret? Vi saknar folk.
Mani är duktig. Jag jagar en man.
- En man? - Odjuret är en sjuk hjärnas redskap.
- En mördare arbetar i det fördolda. - Exakt. Odjurets gåta är dess rykte.
- Dess herre vill skapa rädsla, oro. - Hur då?
Den här boken säljs överallt.
Enligt den straffar Odjuret nu kungens överseende med filosoferna.
- Vem har skrivit den? - Vet inte.
Men jag vill ha Odjurets herre.
Ditt vapen hjälper kanske. Men du måste själv bära det.
- Och du, Mani? Vilken väljer du? - Mani tycker inte om skjutvapen.
För mycket oväsen och rök. De luktar illa.
Allt går bra, farfar.
Oroa dig inte. Vi är förberedda.
- Berätta om Amerika. - Amerika?
- Återvänder ni aldrig dit? - Alla mina minnen är inte lyckliga.
- Saknar Mani inte sin stam? - Hans stam finns inte längre.
Innan vi anföll dem hade de flesta dött i kopporna.
Vi skulle avrätta de överlevande. Även kvinnor och barn.
Bara Mani slapp undan.
- Hur? - Vi behövde en mohawk-tolk.
Jag skulle lära honom vårt språk. Jag tog honom när han dödade vår kapten.
- Varför anmälde ni honom inte? - Vet du hur kaptenen stred?
Han gav sina spejare sjukhuslakan som bar på smittan.
Irokeserna köpte dem. Tre månader senare rensade vi upp efter kopporna.
- Var det vårt krig? - Det var vårt nederlag.
- Vart gick han? - Ut för att tala med träden.
- Träden? - Träden talar.
Den vite mannen kan varken höra eller se.
Se vad, Mani?
- Vill du lära dig? - Vad är det?
En indian-oblat. Det är på eget ansvar, markis.
- Vad händer när man tar den? - Det beror på individen.
Indianerna säger att de kan se det osynliga. - Nå, Mani?
Odjuret är i skogen. Vargarna hjälper oss.
- Jag ser inte bättre. - I natt ska vi dansa blodets dans.
Och Odjuret kommer till oss med solen.
Jag känner ingenting. Jag känner...
Den natten åkallade Mani skogens andar på ett språk-
- som inte ens Fronsac förstod.
Och vargarna förde dem till Odjuret.
Lugn, jag ska ordna det.
Det blir bra, min flicka.
Jag ska ta hand om dig.
Thomas sover. Det var nära ögat.
Jag beklagar indianen.
Vad ligger där? Säg vilket gods det är.
Det är en domän. Ett jaktområde.
Herrn måste vila!
Där är han! Döda honom!
Fronsac återvände till Manis kropp.
Hans hämnd hade knappt börjat. Men indianernas sed krävde-
- att Mani anslöt sig till sina förfäder i gryningen.
Vad vill ni?
Det har spillts för mycket blod. Ni är i stor fara här.
- Jag har en uppgift att lösa här. - Är det värt att offra livet för?
- Hur länge har ni vetat det? - Jag vet inte vad ni menar.
Kom igen, Sardis. Hur? Hur kunde det gå så här långt?
- Ingen kommer att tro er. - Ge er iväg, Sardis.
Gud bevare er.
Fan ta er!
Ni är arresterad på provinsinspektörens order.
- Jag ber er följa med frivilligt. - Det är löjligt...
- En dam vill träffa er. - Senare. I kväll.
- Res dig upp. Du har besök. - Är jag inte isolerad?
Det beror på gästen.
Marianne?
Tyvärr.
Ge din gäst lite mat.
- Hur? - Många står i skuld till mig.
Hjälp mig. Jag måste skriva till kungen.
Du hade blivit hängd innan han hade läst brevet.
- Jag har inte blivit dömd än. - Här har du.
- Vad vet du om Odjuret? - Det är ett dresserat djur.
Iklätt en rustning. Jag sårade det.
Vadan detta plötsliga intresse?
För två år sen blev ett hemligt brev från Sardis överlämnat till påven.
I det beskrevs ett nytt hemligt sällskap-
- som skulle försvara kyrkans ord med alla medel.
Pakten.
Sardis. Det var han som använde Odjuret.
Odjuret är en varning till kungen:
Underkasta er Guds makt, annars riskerar ni apokalypsen.
Medlemmarna är kända som Guds vargar.
Tjänar paktens medlemmar kyrkan?
Sardis tjänar bara sig själv. Upplysningen gör honom vansinnig.
Rom kan inte kontrollera pakten.
- Vem arbetar du åt? - Det får inte bli känt.
Och du vet redan mer än nog.
Mademoiselle de Morangias, vilken ära.
Hur är det med grevinnan? Jag ber, sätt er.
Är er far fortfarande på kur?
Han är förtjust i mat.
Ni har låtit gripa Fronsac.
Att en man som han skulle sjunka så lågt...
- Han är varken bandit eller mördare. - Inte det?
Hör på. Han måste ha haft sina skäl.
- Om de dödade hans indianvän... - Det betyder inget.
Man hämnas inte en vilde med kristet blod.
Jag vill besöka honom.
Det är omöjligt.
Gott. Paris ska få höra det här.
Marianne förstår inte. Fronsac är död.
I natt.
De hade under alla omständigheter hängt honom. Han hade tur.
Han var i ert förvar.
Han satte kanske nåt i halsen. Eller fick sot från madrassen.
Ni Ijuger. Ni Ijuger allihop!
- Var tapper. Det är Guds vilja. - Far...
Marianne...
- Kom, jag följer dig hem. - Mademoiselle behöver vila.
- Nej, släpp mig. - Det är över.
Han stinker redan. Begrav honom fort i en omärkt grav.
Hon hotade med att gå till kungen. Hon är farlig.
Fronsac begravdes samma natt-
- långt innan nyheten om hans död nådde Paris.
Ingen visste vilka hemligheter som han tog med sig i graven.
Under flera dagar dödade Odjuret inga människor.
Men dess mest orädde fiendes försvinnande bådade inte gott.
Andiamo.
Skynda er.
Förlåt mig, fader, för jag har syndat.
Förlåt mig.
Marianne... Jag tänker på henne dygnet runt.
Jag hör hennes hjärta slå i mitt bröst.
- Hon kommer över på vår sida. - Herren prövar dig.
Jag står inte ut.
Synerna...
De fördömda synerna plågar mig!
Fräls mig, fader!
Jag ber er.
Det finns bara en bot mot detta onda.
Nej! Drick det inte, kära syster.
De vill döda dig.
Men det får de inte göra.
Vilka vill döda mig?
Vilka?
Vi reser härifrån, Marianne. Bara du och jag.
- Vad sägs om Amerika? - Jean-Franqois...
Du har gjort mig illa, men jag förlåter dig.
Jag ber dig. Vad gör du?
Stanna.
- Jag hade aldrig gjort dig illa. - Håll dig borta från mig.
Marianne, jag behöver dig.
Det var du som räddade mig när jag var sjuk.
Ditt ansikte skingrade mardrömmarna. Du jagade bort demonerna.
Du anar inte vad jag har gjort för att hålla dig nära mig.
Awisa mig inte.
Varför?
- Finner du mig avskyvärd? - Du skrämmer inte mig. Gå ut.
Är det på grund av den här?
Du behöver inte vara rädd. Från och med nu tar jag hand om dig.
Titta. Ingen utom Sardis och jag vet det.
Gå din väg! Försvinn!
Varför?
Du är inte min bror. Det var en annan man som kom hem från Afrika.
Ja, men jag reste på grund av dig.
Utan dig hade allt detta aldrig hänt.
Allt detta?
Det var din doft som odjuret kände på mig.
Ja. Vi är av samma blod, Marianne. Av samma blod.
När far kommer hem dödar han dig.
Om jag inte dödar honom. Han har hindrat oss så länge.
Gör det. Kom igen, gör det!
Varför gjorde du det inte? Det är inte så svårt. Titta bara.
- Sluta. - ÄIskar du mig?
Marianne, jag älskar dig!
Bröder, Herren har låtit mig få veta att Odjuret återvänder-
- för att varsla om våra värdens åter- komst i vårt dekadenta kungarike.
I det pånyttfödda Frankrike-
- är vi de osynliga furstarna, för Gud är med oss.
Dominus nobiscum. Dominus nobiscum.
Folket kan inte föreställa sig Guds vrede.
Kungens orättvisa censur kan inte motstå folkets skräck.
När den når sin höjdpunkt ska vi förhandla med kungen.
Då han inte kunde undertrycka ett odjur, föreställ er hans vanmakt-
- om andra odjur dyker upp överallt i riket.
Det är nu dags att skörda vad vi har sått.
Låt oss läsa i Malachis bok.
Prästens ord förvaltar vetenskapen.
Det är från hans mun man ska lära känna Lagen-
- ty han är Herrens ängel.
Den som tillber Odjuret-
- ska drabbas av Herrens vrede.
Han ska plågas i svavelsjön i änglarnas åsyn-
- och röken ska stiga till väders i århundraders århundraden.
Jag har återvänt för att benämna er.
Pierre-Jean Laffont. Genevieve de Morangias.
Maxime des Forets. Gontrand de Moncan.
Henri Sardis. Jean-Franqois de Morangias.
Amen.
Eld!
Usla horungar, ni är arresterade!
Spöke eller ej...
Jag skär dig mitt itu.
- Du behöver inte hålla tillbaka. - Det var inte min avsikt.
- För sent. Odjuret är odödligt nu. - Det kanske, men det är inte du.
- Du dresserade Odjuret. - Hur vet du det?
Du använder silverkulor!
Marianne, titta!
- Marianne är inte här, din dåre. - Du har förenat oss för evigt.
- Ställ upp uslingarna på rad! - Vem tror ni att ni är?
Se på dem. Nu sticker de inte näsan i vädret längre!
Tillbaka!
- Han är död. - Nu är det säkert.
Och Sardis?
Vi ska nog hitta honom. Annars tar berget hans liv.
Ska vi fira segern ordentligt?
- Du har redan dödat mig en gång. - För att bättre kunna väcka dig.
Jag kunde presentera dig i Rom. Hade du följt med mig dit?
För sent.
Jag tycker bra om dig, Fronsac. Du får mig att glömma mina plikter.
Gå nu, innan jag ångrar mig.
- Markis! Vad är det? - Det är Marianne.
Jag har fört henne hem till oss. Hon är döende.
Nej...!
Ut! Försvinn! Allihopa!
Marianne, vakna.
Marianne...
Marianne, förlåt mig.
Jag älskar dig.
Många år har gått-
- men jag har inte glömt Gregoire och Marianne.
Den värld som skapade Odjuret håller nu på att dö.
Och jag måste skynda mig, för min historia är också snart slut.
Jag kan se Fronsac och mig själv i Jean-Franqois gömställe-
- där Odjuret inväntade sin sista stund.
Den kloka gamlingen berättade allt han visste.
Jean-Franqois tog med sig ett djur hem från Afrika och det fick ungar.
Bara en unge fick leva. Den starkaste.
TåImodigt och grymt dresserade han det till att bli oändligt vildsint.
Så dog Odjuret i Geuvadan-
- och jag, Thomas dApcher, är nog den siste som vet sanningen.
Fronsac bad mig följa med till Afrika-
- men mitt land skulle byggas upp igen. Mina plikter låg där hemma.
Jag har ofta tänkt på Gregoire och Marianne-
- under de fredliga år som varsamt förde mig mot åIderdomen.
Jag återsåg dem aldrig mer.
Men jag vill tro att de lever lyckliga långt härifrån.
VARGARNAS PAKT